‫‫- צפון מדינת ניו יורק ‫1974 -‬
‫‫- אל תסמוך על זה -‬
‫‫תאד...‬
‫‫אמרתי, בלי צעצועים אצל סבא.‬
‫‫אבל זה חג המולד.‬
‫‫תפסיק! ‫-היי!‬
‫‫היי, אבא!‬
‫‫היי! תאד,‬
‫‫אתה לא יכול לרוץ לבכות לאחרים כל הזמן.‬
‫‫גבר צריך לדעת מתי לעמוד על שלו.‬
‫‫כדור קסם-שאינו-אמיתי היקר,‬
‫‫האם תאד אי-פעם יהיה גבר?‬
‫‫אוי.‬
‫‫"צפי לא משהו".‬
‫‫שברת אותו.‬
‫‫אבא? סיד?‬
‫‫שמישהו יעזור לי!‬
‫‫הצילו!‬
‫‫הלו?‬
‫‫תאדאוס.‬
‫‫- תאווה עצלות גאווה -‬
‫‫תאדאוס סיוואנה.‬
‫‫מי אתה?‬
‫‫איך אתה יודע את שמי?‬
‫‫אני אחרון חברי מועצת הקוסמים.‬
‫‫נשבעתי להגן על העולמות מפני שבעת החטאים.‬
‫‫אבל השנים חלפו,‬
‫‫ואני נחלש.‬
‫‫לכן אני מחפש אלוף‬
‫‫שיירש את הקסמים שלי.‬
‫‫אתה רוצה שאני אחולל קסמים?‬
‫‫עם זה,‬
‫‫כל כוחותיי יהיו שלך.‬
‫‫אבל ראשית...‬
‫‫עליך להוכיח שלבך טהור‬
‫‫ורוחך איתנה.‬
‫‫הוא משקר.‬
‫‫אל תהיה האלוף שלו.‬
‫‫אנחנו יכולים להעניק לך כוח.‬
‫‫קח את העין.‬
‫‫קח אותה.‬
‫‫אביך חושב שאתה חלש.‬
‫‫תראה לו את כוחך.‬
‫‫קח את העין.‬
‫‫לא!‬
‫‫מה?‬
‫‫מה קרה?‬
‫‫רק בעלי הלב הטהור ביותר ‫יכולים לעמוד בפיתוייהם.‬
‫‫אבל אתה,‬
‫‫לעולם לא תהיה ראוי.‬
‫‫חכה.‬
‫‫אני מספיק טוב, אני נשבע! ‫-מה?‬
‫‫תן לי לחזור!‬
‫‫תירגע, תאד!‬
‫‫אל תפתח את הדלת! ‫-תפסיק!‬
‫‫תירגע. ‫-תפסיק!‬
‫‫אהרוג אותך, חתיכת פריק!‬
‫‫תפסיקו...‬
‫‫בדיוק הייתי שם.‬
‫‫האיש הזה, הקוסם הזה, לקח אותי לטירה ו...‬
‫‫תפסיק!‬
‫‫תפסיק עם זה!‬
‫‫חתיכת חרא קטן, עלוב ובכיין!‬
‫‫יכולת להרוג אותנו!‬
‫‫אתה מבין את זה?‬
‫‫אבא?‬
‫‫אבא!‬
‫‫אבא?‬
‫‫אתה בסדר.‬
‫‫אתה תהיה בסדר.‬
‫‫אתה עשית את זה.‬
‫‫אתה עשית את זה!‬
‫‫לא.‬
‫‫אבא.‬
‫‫- תמצא אותנו -‬
‫‫הקסם שלך נחלש.‬
‫‫בקרוב לא תוכל לרסן אותנו.‬
‫‫כישוף חיפוש,‬
‫‫מצא לי נפש אחת ראויה.‬
‫‫לא משנה כמה זמן זה ייקח.‬
‫‫שהאזאם!‬
‫‫- פילדלפיה ‫כיום -‬
‫‫- בית עבוט ‫בישופ -‬
‫‫- משטרה -‬
‫‫בחיי! כחולי המדים!‬
‫‫איך אני שמח לראות אתכם.‬
‫‫התקשרתי מיד כשראיתי.‬
‫‫הם שם, בפנים.‬
‫‫תישאר כאן.‬
‫‫משטרה!‬
‫‫ראיתי שהם מתחבאים מאחור.‬
‫‫משטרה, נכנסים! ‫-משטרה!‬
‫‫אין כאן אף אחד. ‫-מה?‬
‫‫זה ארון. ‫-בלעתם את הלוקש, מה?‬
‫‫היי, לא! ‫-היי!‬
‫‫תפסיק!‬
‫‫תפתח את זה מיד, ילד.‬
‫‫זו עבירה פדרלית! אסור לעשות את זה!‬
‫‫אל תיכנס לניידת.‬
‫‫תפתח את הדלת. בבקשה.‬
‫‫בבקשה, קדימה.‬
‫‫תפתח את זה, מיד!‬
‫‫- בדיקת לוחית רישוי -‬
‫‫יופי, מצחיק מאוד.‬
‫‫מצחיק מאוד. מעולה. מפיל מצחוק.‬
‫‫- שם: רייצ'ל מ' בטסון ‫כתובת: רח' הופמן 21 -‬
‫‫- רח' הופמן 21 -‬
‫‫מוקד, תגבורת למרכז המסחרי לורלווד.‬
‫‫מוקד, בטל את הבקשה. ‫ילד גנב לנו את הווקי-טוקי.‬
‫‫ווקי-טוקי? בן כמה אתה?‬
‫‫- סטייקיית ג'ינו -‬
‫‫לא.‬
‫‫זו ארוחת הצהריים שלי!‬
‫‫מיס בטסון...‬
‫‫חיפשתי אותך.‬
‫‫לא. אוף.‬
‫‫זה אני. זה בילי.‬
‫‫בסדר.‬
‫‫- ילדים תמיד מנצחים ‫כל אחד זוכה! -‬
‫‫אני רוצה את הטיגריס.‬
‫‫אני יודעת, מותק. ‫אבל אימא לא בדיוק מקצוענית בזה.‬
‫‫קלענו באחד!‬
‫‫אבל רציתי טיגריס.‬
‫‫אבל זה הפרס האמיתי, חמוד. אתה רואה?‬
‫‫תוכל להשתמש בזה כל חייך.‬
‫‫תמיד תמצא את הדרך.‬
‫‫אני לא יכול לאבד את הכדור.‬
‫‫אימא?‬
‫‫אימא!‬
‫‫היי.‬
‫‫עם מי אתה, חבר?‬
‫‫- אבידות ומציאות -‬
‫‫כן, הוא אומר ששמו בילי בטסון.‬
‫‫אל תדאג, ילד.‬
‫‫היא בטח תבוא לחפש אותך בקרוב.‬
‫‫הן תמיד באות.‬
‫‫אימא, חזרתי הביתה.‬
‫‫- בטסון -‬
‫‫כן?‬
‫‫כן, זו רייצ'ל בטסון?‬
‫‫מי שואל?‬
‫‫כן, העניין הוא...‬
‫‫אני חושב שאת אימא שלי.‬
‫‫אתה בטוח?‬
‫‫סליחה שהטרדתי אותך.‬
‫‫היית מוכרח לקחת לי את ארוחת הצהריים, מה?‬
‫‫שמרת לי צ'יפס?‬
‫‫- אי. בי. גלובר -‬
‫‫לפני שבועיים בית אומנה בפיטסבורג ‫דיווח שאתה נעדר.‬
‫‫את מחזירה אותי לשם?‬
‫‫לא.‬
‫‫הם לא רוצים אותך.‬
‫‫אכזרי. ‫-אתה צוחק,‬
‫‫אבל ברחת מבתי אומנה ‫בשישה מחוזות, מר בטסון.‬
‫‫מאנשים טובים,‬
‫‫שרוצים בך, והכול ברדיפה אחרי מישהי‬
‫‫שאפשר לומר שאינה רוצה בך.‬
‫‫הגיע הזמן שמישהו יביט לך בעיניים ‫ויאמר לך את האמת.‬
‫‫אני לא צריך הורים בכאילו.‬
‫‫יש לי אימא. ‫-כן.‬
‫‫אתה חתיכת בלש.‬
‫‫שבעים ושלוש גב' בטסון‬
‫‫בין הגילים 28 ל-40, ואתה מחקת את כולן.‬
‫‫היא עדיין אי-שם. אני יודע את זה.‬
‫‫בחוץ יושב זוג, מר בטסון.‬
‫‫הם מנהלים מעון משפחתי.‬
‫‫אני יכול לדאוג לעצמי.‬
‫‫כשתהיה בן 18.‬
‫‫עד אז, לא ארשה לך לגור ברחוב‬
‫‫ולחפש מישהי שמעולם לא חיפשה אותך.‬
‫‫תן להם הזדמנות.‬
‫‫כי זה מה שהם נותנים לך.‬
‫‫נגמרו לך הברירות.‬
‫‫אני אדלג על הנאום.‬
‫‫רק דע שאני ורוזה מבינים.‬
‫‫בעבר היינו ילדי אומנה.‬
‫‫בימי הביניים האפלים.‬
‫‫ילדה, אני צעיר ברוחי.‬
‫‫יש לי אצבע על הדופק.‬
‫‫כן, זו התייחסות ללחץ הדם שלו, כי הוא זקן.‬
‫‫בילי, אתה אלרגי למשהו?‬
‫‫עוד תצטער שלא. דרלה מבשלת.‬
‫‫מה?‬
‫‫אנחנו יודעים כמה זה מלחיץ.‬
‫‫בית חדש, פנים חדשות.‬
‫‫הכול ישר בפרצוף.‬
‫‫פשוט קח את הזמן שלך להסתגל.‬
‫‫הלו?‬
‫‫הגענו הביתה.‬
‫‫זה מה שקורה כשאתה על-הפנים!‬
‫‫נו, חתיכת קבלת פנים.‬
‫‫כן, הדבר הזה שצומח מהספה‬
‫‫הוא יוג'ין.‬
‫‫זה הוא?‬
‫‫בחיי, בילי!‬
‫‫לאט לאט.‬
‫‫ברוך הבא הביתה!‬
‫‫וזו דרלה. ‫-אני דרלה.‬
‫‫חבקנית גדולה.‬
‫‫שמתי לב.‬
‫‫תמות!‬
‫‫הוא לא מתכוון. זה משחק.‬
‫‫היי.‬
‫‫אסור משקאות מומתקים אחרי החשיכה.‬
‫‫מתי נהיה חושך?‬
‫‫הפוסטר. הכנתי לך אחד.‬
‫‫בוא תראה! אוי, לא!‬
‫‫- ברוך הבא הביתה ‫אח חדש -‬
‫‫סליחה, פדרו בטח התאמן.‬
‫‫הוא רוצה להתנפח.‬
‫‫רק קליעה אחת! רק קליעה אחת!‬
‫‫הנה.‬
‫‫כן, בדיוק בגלל זה חוג המתמטיקה שלכם ‫מתאים לי כל כך.‬
‫‫תשתוק! לא!‬
‫‫אני לא יכולה עם יוג'ין עכשיו.‬
‫‫אני מצטערת. מרי, היי. ריאיון לקולג'.‬
‫‫אני בילי.‬
‫‫ממה אני הכי נרגשת?‬
‫‫איזו שאלה נהדרת. קיוויתי שתשאל.‬
‫‫ממה אני הכי נרגשת?‬
‫‫תגידי שאת ילדת אומנה. הקולג'ים מתים על זה.‬
‫‫מה שהכי מרגש אותי הוא חוויית הקמפוס.‬
‫‫בתור ילדת אומנה, ‫אני מאמינה גדולה במציאת משפחה‬
‫‫וחברים במקומות הכי לא-צפויים.‬
‫‫הילדה הזו כל כך תחסר לי.‬
‫‫זה "קאלטק". קולג' יוקרתי מאוד.‬
‫‫והוא גם הרחק בקליפורניה.‬
‫‫אבל לא חייבים לדבר על זה כרגע.‬
‫‫זה נושא קשה בשבילי.‬
‫‫אתה אוהב אוכל טבעוני?‬
‫‫כי אני אוהבת בעלי-חיים.‬
‫‫אוי, לא! הטופו-הודו!‬
‫‫אולי ניאלץ לאכול הודו אמיתי!‬
‫‫זה... ‫-זה בסדר.‬
‫‫אראה לך את החדר שלך.‬
‫‫אני יודעת שזה קצת בית משוגעים, אבל זה כיף.‬
‫‫זה הזמן לרקוד על הקבר שלך!‬
‫‫זהירות מהמדרגה הרופפת. פדרו,‬
‫‫תגיד שלום לבילי.‬
‫‫אל תיקח את זה אישית. הוא ככה עם כולם.‬
‫‫פרדי.‬
‫‫זה בילי בטסון.‬
‫‫תדאג שהוא ירגיש בבית.‬
‫‫בסדר? ‫-כן.‬
‫‫אולי אל תגיד משהו מוזר מדי?‬
‫‫הנה דבר מוזר,‬
‫‫ידעת שהרומאים צחצחו שיניים בשתן שלהם?‬
‫‫ומתברר שזה עובד.‬
‫‫כן.‬
‫‫זו דרך ארוכה למטה.‬
‫‫סמוך עליי, אני מדבר מניסיון.‬
‫‫ויקטור דחף אותי.‬
‫‫הם נראים נחמדים, אבל אל תקנה את זה.‬
‫‫פה זה ממש כמו "משחקי הכס".‬
‫‫מה?‬
‫‫סתם, אני צוחק.‬
‫‫סרטן סופני. נשארו לי רק שלושה חודשים.‬
‫‫שוב צוחק! אתה מסתכל עליי וכאילו,‬
‫‫"מה קרה? אתה ילד אומנה נכה. מה חסר לך?"‬
‫‫נכון?‬
‫‫כן, זה הבומר-באט.‬
‫‫כלומר, זה העתק, אבל תרגיש כמה הוא חד.‬
‫‫אני יכול להרוג אותך בשנתך.‬
‫‫אתה מעדיף את סופס?‬
‫‫כן, גם אני. שים לב, הגביע הקדוש.‬
‫‫קליע שנורה אל סופרמן עצמו.‬
‫‫- תעודת מקוריות -‬
‫‫זה אמיתי.‬
‫‫כנראה שווה משהו כמו 500 או 600, אולי יותר.‬
‫‫מה יש לך בתיק?‬
‫‫היי.‬
‫‫זה בסדר. זה טוב, לשמור על גבולות.‬
‫‫אתה לא חייב לדבר כל כך הרבה.‬
‫‫בכל אופן, המקום הזה אדיר. אתה תמות עליו.‬
‫‫- רייצ'ל בטסון -‬
‫‫ארוחת ערב!‬
‫‫ידיים על הסיפון.‬
‫‫תודה על המשפחה הזו.‬
‫‫תודה על היום הזה.‬
‫‫תודה על האוכל הזה, גם אם זה לא סטייק פילה.‬
‫‫בית ספר גדול. ‫2,000 תלמידים, אולי אתה חושב,‬
‫‫"וואו, כמה זרים".‬
‫‫אבל לא אם תחשוב עליהם כחברים פוטנציאליים.‬
‫‫ואז זה, "וואו, כמה חברים".‬
‫‫למנהלת קוראים שירלי. היא הכי-הכי.‬
‫‫הבא בתור.‬
‫‫זה סורק הביטחון שלנו.‬
‫‫כמו בנמל תעופה. זה ממש בטוח.‬
‫‫אני יודע מה זה.‬
‫‫היא תמיד עושה את זה?‬
‫‫דממה גורמת לי אי-נוחות.‬
‫‫היא כמעט אף פעם לא מרגישה אי-נוחות.‬
‫‫יום ראשון מוצלח, אח גדול.‬
‫‫את לא חייבת לחבק אותי כל הזמן.‬
‫‫אנחנו לא באמת אח ואחות, אז...‬
‫‫אני מצטערת.‬
‫‫היי. ‫-היי.‬
‫‫לא התכוונתי לגרום לה...‬
‫‫הייתי המומה, בחיי.‬
‫‫הוא אמר שלבי חייב להיות טהור.‬
‫‫הוא כינה את עצמו קוסם.‬
‫‫הוא אפילו היה לבוש כמו קוסם ‫מ"הארי פוטר" או איזה...‬
‫‫אבל את אומרת שעוד אנשים חוו את זה?‬
‫‫מבחינה מסוימת, כן. את זוכרת מה הוא אמר לך?‬
‫‫הוא בחן אותי.‬
‫‫היו שם פסלים.‬
‫‫העיניים שלהם בהו בי, ‫כאילו גרמו לי לחשוב דברים.‬
‫‫דברים איומים.‬
‫‫ואלה דומים למה שראית?‬
‫‫כן, בדיוק כך אני זוכרת את זה.‬
‫‫אני לא מבינה. איך את יודעת...‬
‫‫דימויים נשנים הוכחו כנפוצים מאוד ‫במקרים של היסטריית המונים.‬
‫‫היסטריית המונים?‬
‫‫אני יודעת. המונח הוא קצת דרמטי.‬
‫‫אבל קחי לדוגמה תצפיות עב"מים.‬
‫‫אורות בשמים, צלחות מעופפות.‬
‫‫תקריות מנותקות שבהן ‫אנשים שלא מכירים זה את זה...‬
‫‫הסמלים.‬
‫‫תשאלי אותה על הסמלים.‬
‫‫סליחה, מיס קוואן. ‫אבל כדוגמה של דימויים נשנים,‬
‫‫אולי את זוכרת שראית‬
‫‫את הסמלים האלה לפני החטיפה לכאורה.‬
‫‫אני לא זוכרת סמלים, לא.‬
‫‫אני חושבת שהקלטתי את זה בווידאו. ‫היה משהו...‬
‫‫אני זוכרת את המספרים בשעון המעורר.‬
‫‫הם כל הזמן התחלפו.‬
‫‫וידאו?‬
‫‫תראי לי את הווידאו.‬
‫‫מיס קוואן, זה ד"ר סיוואנה.‬
‫‫רק רגע, אני יכולה לשלוח אותו.‬
‫‫הלו? אוי, אלוהים!‬
‫‫מי שם?‬
‫‫הלו? מה קורה? מה קורה פה?‬
‫‫אני קוראת למשטרה!‬
‫‫ואז, האור המסנוור הזה סביבי‬
‫‫והרגשתי כאילו מושכים אותי למטה.‬
‫‫הייתה תחושה של מקדש שנחצב בתוך הר.‬
‫‫הוא נראה בדיוק כמו שאמור להיראות קוסם.‬
‫‫ושהביאו אותך לשם כדי להציל את העולם.‬
‫‫לבש גלימה. ‫-ולא הייתה תקרה.‬
‫‫הרצנו שוב את המספרים...‬
‫‫ד"ר סיוואנה!‬
‫‫אני מעריכה את ההתלהבות שלך, ‫אבל אתה מממן את הפרויקט שלי.‬
‫‫וכשאני מראיינת, אני לא רוצה שיקטעו אותי.‬
‫‫נרשמו 56 חטיפות.‬
‫‫לא ראיתי את זה. ‫-ראית מה?‬
‫‫דוקטור, מה כל זה?‬
‫‫כל השנים האלה...‬
‫‫הייתי בטוח שהסדר לא היה נכון.‬
‫‫או שאולי הסמלים לא נכונים‬
‫‫כדי לפתוח את הדלת.‬
‫‫אבל על השעון המעורר של האישה הזו, ‫הופיעו שבעת הסמלים.‬
‫‫הרצף חזר על עצמו שבע פעמים.‬
‫‫זה ההבדל.‬
‫‫זו בדיחה, או מה?‬
‫‫אולי לך זה נראה כך,‬
‫‫כי למעשה, איננו חוקרים היסטריית המונים.‬
‫‫מה שכל האנשים האלה ראו,‬
‫‫כל אחד ואחד מהם, הוא אמיתי לגמרי.‬
‫‫יש תקלה בשעון מעורר,‬
‫‫ומה שעולה בדעתך הוא שזו הוכחה לקיום קוסם?‬
‫‫בחייך, ד"ר סיוואנה.‬
‫‫לא ייתכן שאתה מאמין שמשהו פה אמיתי.‬
‫‫דווקא כן.‬
‫‫אני מאמין.‬
‫‫חיכיתי לרגע הזה זמן רב כל כך...‬
‫‫וכעת, הנה אנחנו.‬
‫‫אתה לא זוכר אותי, נכון?‬
‫‫אני זוכר אותך.‬
‫‫היית ילד.‬
‫‫ועכשיו אתה מעז לפלוש לממלכה שלי.‬
‫‫אתה יודע איך מרגיש ילד שאומרים לו ‫שהוא לעולם לא יהיה מספיק טוב?‬
‫‫אתה לא יודע.‬
‫‫מה שאמרת לי לפני כל השנים האלה ‫גרם לי להבין מי אני באמת.‬
‫‫ואתה יודע מה?‬
‫‫לבי אינו טהור.‬
‫‫הקוסם חלש מכדי לעצור בעדנו.‬
‫‫לא!‬
‫‫אתה מעולם לא מצאת את האלוף שלך.‬
‫‫אבל אנחנו מצאנו את האלוף שלנו.‬
‫‫אתה האלוף האמיתי.‬
‫‫הם מנצלים אותך.‬
‫‫בשבילם, אינך אלא אמצעי להימלטות.‬
‫‫באמצעותך הם יפיצו את הרעל ‫אל כל מה שהם ייגעו בו!‬
‫‫יגרמו לבני-האנוש לצאת אלה נגד אלה!‬
‫‫אתה מחפש נפש טהורה, זקן,‬
‫‫אבל אף אחד אינו ראוי.‬
‫‫- פוסט סנטרל -‬
‫‫תעופה או אי-נראות?‬
‫‫אילו יכולת לבחור בכוח-על אחד,‬
‫‫תעופה או אי-נראות, במה היית בוחר?‬
‫‫כולם בוחרים בתעופה. אתה יודע למה?‬
‫‫כדי שהם יוכלו לעוף מהשיחה הזו?‬
‫‫לא. כי גיבורים עפים.‬
‫‫ומי לא ירצה שיחשבו שהוא גיבור?‬
‫‫אבל אי-נראות, אין מצב.‬
‫‫זה בשביל סוטים.‬
‫‫לרגל אחרי אנשים בלא ידיעתם.‬
‫‫להתגנב בכל מקום. זה כוח של רעים, נכון?‬
‫‫ואז עשו מחקר, וזה אמיתי.‬
‫‫שאלו אנשים, איזה כוח היית רוצה?‬
‫‫אבל הפעם, עם תשובות אנונימיות.‬
‫‫ורוב האנשים אמרו אי-נראות, ‫כי ידעו שזה יישמר בסוד.‬
‫‫לדעתי זה כי רוב האנשים‬
‫‫לא מרגישים כמו גיבורים, עמוק בפנים.‬
‫‫אתה תברח.‬
‫‫גנבת לי את הקליע של סופרמן.‬
‫‫אני מבין.‬
‫‫דפקו אותך יותר מדי פעמים.‬
‫‫אתה לא סומך על אף אחד.‬
‫‫זה העניין עם אי-נראות. בסוף אתה גומר לבד.‬
‫‫לא גנבתי את הקליע המטומטם שלך.‬
‫‫היי. איך היה היום שלך?‬
‫‫עד כדי כך טוב, מה?‬
‫‫אוי, אלוהים! פרדי.‬
‫‫אתה בסדר?‬
‫‫אתה בסדר? ‫-כן.‬
‫‫מה לעזאזל?‬
‫‫מה הבעיה שלכם?‬
‫‫אין מצב שמירוק ייפטר מזה.‬
‫‫אתה תשלם על זה, פרימן?‬
‫‫על המכה באוטו כשכמעט פגעת בי?‬
‫‫כן, ברור.‬
‫‫אתם מקבלים את אלה?‬
‫‫ברט, תפסיק!‬
‫‫אל תיגע באח שלי!‬
‫‫אתה צריך את המשפחה המזויפת שלך?‬
‫‫תגן על עצמך, פרימן. ‫-כן, מה?‬
‫‫היי, פרימן. פרימן, קום.‬
‫‫תקום ותגן על עצמך!‬
‫‫מה תעשה, תלך לבכות לאימא?‬
‫‫אוי, נכון, אין לך אימא.‬
‫‫היי.‬
‫‫אוי, אני מצטער.‬
‫‫זה לא היה הוגן, אבל בעצם ‫גם אתם לא נלחמים הוגן, אז...‬
‫‫תסתלקו, דפוקים. אני יודע להשתמש באלה.‬
‫‫היי! הוא בורח! לאן אתה רץ?‬
‫‫פרדי, אתה בסדר?‬
‫‫בואו נלך מאחור.‬
‫‫כן.‬
‫‫אין לאן לברוח!‬
‫‫היי!‬
‫‫זוז! ‫-תפוס אותו! זוז!‬
‫‫זוזו הצידה. ‫-זוזי כבר!‬
‫‫לא.‬
‫‫אתה מת, ילד.‬
‫‫נדמה לך שאתה מצחיק.‬
‫‫אנחנו יודעים איפה אתה לומד!‬
‫‫התחנה הבאה, תחנת רחוב 30.‬
‫‫החלפה לקווים האזוריים.‬
‫‫- התחנה הבאה: רח' 30 -‬
‫‫הלו?‬
‫‫מה קורה?‬
‫‫הצילו!‬
‫‫בסדר.‬
‫‫אלוהים אדירים.‬
‫‫- קו שוק ספטא-פרנקפורד ‫תודה שנסעתם איתנו -‬
‫‫הלו?‬
‫‫מה לעזאזל?‬
‫‫מי עושה את זה?‬
‫‫היי.‬
‫‫הייתי אמור לרדת ברח' 30.‬
‫‫בילי בטסון.‬
‫‫איך אתה יודע את שמי?‬
‫‫אני אחרון חברי מועצת הקוסמים.‬
‫‫שומר צוק הנצח.‬
‫‫אתה...‬
‫‫האיש ההוא.‬
‫‫תקשיב, אין לי כסף.‬
‫‫אל תתנשא עליי, ילד.‬
‫‫אתה ניצב במקור של כל כוחות הקסם.‬
‫‫צוק הנצח. שבעה כסים לשבעה קוסמים.‬
‫‫אבל לפני זמן רב בחרנו אלוף,‬
‫‫ובחרנו בפזיזות.‬
‫‫הוא השתמש בכוחו לצורך נקמה,‬
‫‫ושחרר את שבעת החטאים אל עולמכם.‬
‫‫מיליונים קיפחו את חייהם.‬
‫‫תרבויות שלמות נמחו מעל פני האדמה.‬
‫‫לכן נדרתי שלעולם לא אמסור את הקסם שלי‬
‫‫עד שאמצא אדם אחד טוב באמת.‬
‫‫שרוחו איתנה,‬
‫‫ולבו טהור.‬
‫‫תראה, בן-אדם, אולי זה קסם‬
‫‫ואני לא יודע,‬
‫‫אבל האנשים שאתה מחפש, אנשים טובים, טהורים,‬
‫‫אני לא אחד מהם.‬
‫‫אני לא יודע אם בכלל יש כאלה.‬
‫‫אתה, בילי בטסון,‬
‫‫הוא היחיד שיש לי.‬
‫‫שיש לעולם כולו.‬
‫‫הנח את ידיך על המטה שלי.‬
‫‫איכס.‬
‫‫ואמור את שמי ‫כדי שכוחותיי יוכלו לזרום דרכך.‬
‫‫אני פותח את לבי לך, בילי בטסון.‬
‫‫ובעשותי זאת, אני בוחר בך כאלוף.‬
‫‫תודה.‬
‫‫יפה מאוד מצדך, אדוני, ‫אבל אני ממש חייב לזוז.‬
‫‫אחיי ואחיותיי נקטלו בידי החטאים.‬
‫‫כסיהם ריקים.‬
‫‫הקסם שלי חייב לעבור הלאה.‬
‫‫כעת, אמור את שמי!‬
‫‫אני לא יודע את שמך, אדוני. רק הכרנו.‬
‫‫שמי הוא...‬
‫‫שהאזאם.‬
‫‫מה, על אמת?‬
‫‫אמור אותו! ‫-בסדר!‬
‫‫בחיי.‬
‫‫אז פשוט להגיד? כאילו...‬
‫‫שהאזאם?‬
‫‫כן!‬
‫‫שא את שמי, ועימו תישא את כל כוחותיי.‬
‫‫חוכמת שלמה, כוחו של הרקולס,‬
‫‫כוח הסבל של אטלס, עצמתו של זאוס,‬
‫‫גבורתו של אכילס ומהירותו של מרקורי.‬
‫‫מה קרה לי? למה אני...‬
‫‫מה עשית לי? מה עשית לקול שלי?‬
‫‫עברת התמרה ‫אל הפוטנציאל המלא שלך, בילי בטסון.‬
‫‫בעזרת לבך, פתח את כוחך הגדול ביותר.‬
‫‫כסיהם של אחינו ואחיותינו ממתינים.‬
‫‫תוציאו אותי מפה!‬
‫‫מגניב!‬
‫‫אח שלי, אני משבח את בחירותיך היום.‬
‫‫נעלי זהב, חגורת זהב, גלימה לבנה.‬
‫‫זה לא אמור לעבוד, אבל לעזאזל, זה עובד!‬
‫‫היי!‬
‫‫היי, מותק.‬
‫‫כן, אדוני השוטר.‬
‫‫אני מודעת לכך שהוא ברח בעבר.‬
‫‫עשרים ושלוש פעמים?‬
‫‫אין לו טיפת נוכחות ברשתות החברתיות. בכלל.‬
‫‫הבחור הוא רוח רפאים.‬
‫‫- נכשל -‬
‫‫אני אשמח ללכת לחפש את בילי.‬
‫‫אשמח מאוד.‬
‫‫אבל לא, צריך להדיח כלים. זה יותר חשוב.‬
‫‫"מה תעשה, פרדי, תרוץ אחריו?"‬
‫‫מצחיק מאוד.‬
‫‫- אל תצרח!! -‬
‫‫אמרתי לך לא לצרוח.‬
‫‫ויקטור? ויקטור! ‫-לא!‬
‫‫ויקטור! ‫-זה אני. בילי.‬
‫‫זה בילי!‬
‫‫שאלת אותי, תעופה או אי-נראות. ‫חשבתי שזה מטופש,‬
‫‫אבל עכשיו אני נראה ככה ואני צריך עזרה.‬
‫‫תפגוש אותי כאן אחרי כיבוי אורות?‬
‫‫מה קורה, חבר? אתה בסדר?‬
‫‫כן. אני רק...‬
‫‫אני ממש עצוב כי בילי עזב.‬
‫‫ואתה יודע, אולי זו אשמתי. אולי זה בגללי.‬
‫‫אולי אני נוחר.‬
‫‫היי. זו לא אשמתך, בן, בסדר?‬
‫‫נמצא אותו, בסדר?‬
‫‫אתה לא נוחר כל כך חזק.‬
‫‫אבל אתה קצת מסריח.‬
‫‫תודה לאל!‬
‫‫היי. עצור.‬
‫‫אולי אתה נבל-על בעל יכולות טלפתיות‬
‫‫שמשכנע אותי שאתה בילי?‬
‫‫מה?‬
‫‫אני רק צריך ללחוץ "חייג".‬
‫‫לא! יש לי הוכחה. הנה.‬
‫‫תשמע, שיקרתי, בסדר? לקחתי את הקליע.‬
‫‫אוי, לא! ‫-לא!‬
‫‫ידי מבוגר מטומטמות.‬
‫‫אבל ראית אותו.‬
‫‫ראית אותו, נכון? ‫תראה, פרדי, אני נשבע. זה אני, בסדר?‬
‫‫אני יודע שאנחנו לא ממש חברים,‬
‫‫אבל אתה היחיד שאני מכיר‬
‫‫שמתמצא בקטע הלוחם בגלימה.‬
‫‫זה באטמן. ‫-מה?‬
‫‫תשכח מזה.‬
‫‫אני יכול...‬
‫‫כן.‬
‫‫אוי, אלוהים!‬
‫‫איזה טירוף, מה?‬
‫‫מהם כוחות-העל שלך?‬
‫‫כוחות-על? אני לא יודע איך משתינים בזה.‬
‫‫בסדר. אתה יכול לעוף?‬
‫‫בסדר!‬
‫‫בוא נעשה את זה.‬
‫‫איך עושים את זה?‬
‫‫פשוט, כאילו, סטייל סופרמן.‬
‫‫אלוהים. ברור שצריך לקפוץ.‬
‫‫נו.‬
‫‫מה ברור פה?‬
‫‫בסדר.‬
‫‫נסה להאמין שאתה יכול לעוף. בסדר?‬
‫‫קראתי תחקיר-עומק‬
‫‫של מחקרים מדעיים על כוחות-על,‬
‫‫ובשישה מתוך עשרה, האמונה היא המפתח.‬
‫‫אמונה. בסדר. אני מאמין שאני יכול לעוף.‬
‫‫אני מאמין שאני...‬
‫‫שאני יכול לעוף.‬
‫‫אני מאמין...‬
‫‫האמנת?‬
‫‫כן.‬
‫‫רוצה לנסות אי-נראות?‬
‫‫איך אני עושה...‬
‫‫עזוב. אתה יודע, בסדר.‬
‫‫בסדר.‬
‫‫אוי, אלוהים! זה עבד!‬
‫‫לאן נעלמת?‬
‫‫אני פה. אתה לא רואה?‬
‫‫איפה?‬
‫‫אני בלתי-נראה!‬
‫‫אני ממש פה. כאן.‬
‫‫אני בלתי-נראה!‬
‫‫היי!‬
‫‫אחלה תלבושת, דביל.‬
‫‫אולי בדקתי אי-נראות‬
‫‫ואינטליגנציית-על בו-זמנית.‬
‫‫פרימן, אני אבוא לשם ואכסח אותך במכות.‬
‫‫אלוהים! אות הברק!‬
‫‫זה היה מתחת לאף שלנו כל הזמן הזה.‬
‫‫פשוטו כמשמעו!‬
‫‫בסדר.‬
‫‫ברור שצריך לתת לך שם שקשור לברק.‬
‫‫כן.‬
‫‫כן, כמובן.‬
‫‫היי, זוז...‬
‫‫משם.‬
‫‫מהירות-על, יש.‬
‫‫אני מצטער. מצטער מאוד.‬
‫‫חשבתי שאת זו שצרחה.‬
‫‫התזתי עליו תרסיס-פלפל.‬
‫‫צעד נבון.‬
‫‫היי, אדוני השודד. ‫תחזיר לקשישה את הארנק שלה.‬
‫‫אני בגילך.‬
‫‫והוא לא הספיק לקחת אותו כי לא נתתי לו.‬
‫‫יופי. כן, יופי. את ממש בשליטה פה.‬
‫‫וכדאי שתלמד את הלקח שקשישות...‬
‫‫נשים בגיל רגיל, כמוך, ‫לא זקוקות להגנה שלך, כן?‬
‫‫אז תתעורר, אחי.‬
‫‫סליחה, מי אתה?‬
‫‫שמו הוא, סדק-הרעם,‬
‫‫גיבור העם, בעל כוח ומהירות הברק כאחד.‬
‫‫נשמע כמו משהו מהתחת.‬
‫‫מר פילדלפיה.‬
‫‫נשמע כמו גבינת שמנת!‬
‫‫פאוור-בוי. בעל כל הכוחות.‬
‫‫כי לפעמים תרסיס-פלפל ‫לא יכול להגן מפני הרוע.‬
‫‫פאוור-בוי, אתה מכיר את הילד הזה?‬
‫‫קצת-קצת. אני לא ממש מכיר...‬
‫‫כן. הוא כמו האמרגן הקטן שלי.‬
‫‫אני האמרגן שלו.‬
‫‫גם פאוור-בוי לא יעבוד. תחשוב על משהו אחר.‬
‫‫היי, חבר, מה יכול...‬
‫‫שליטה בחשמל, מהירות-על, כוח-על.‬
‫‫חבר, שיחקת אותה!‬
‫‫אתה מגניב כמעט כמו סופרמן. כמעט.‬
‫‫לא ראיתי אתכם. אני לא יודעת מה קרה.‬
‫‫לא רוצה לדעת. רק אל תפגעו בי.‬
‫‫זה לא בשביל כסף. ‫-תודה.‬
‫‫לא, אבל אם תצטרכי עוד עזרה,‬
‫‫פשוט תחפשי את גיבור-העל ‫שעדיין לא יודע לעוף.‬
‫‫תשכח מתעופה. כרגע הרווחנו 73 דולר!‬
‫‫73 דולר?‬
‫‫בחייך!‬
‫‫רק רגע.‬
‫‫עלה לי רעיון.‬
‫‫אבקש לרכוש את הבירה ‫הכי משובחת שלכם, בבקשה.‬
‫‫אני לא בטוח. אין לנו אפילו תעודה מזויפת.‬
‫‫פרדי, אתה מוכן להירגע?‬
‫‫תסתכל עליי. אני התעודה המזויפת.‬
‫‫רוקני את הקופה! קדימה! עכשיו!‬
‫‫קדימה! אין זמן. קדימה. זוזי!‬
‫‫תביאי את הכול! מהר.‬
‫‫זו ההזדמנות שלך.‬
‫‫בסדר.‬
‫‫קדימה!‬
‫‫זהו זה.‬
‫‫רבותיי,‬
‫‫למה להשתמש באקדחים ‫כשאפשר לפתור את זה כמו גברים?‬
‫‫בילי, זהירות!‬
‫‫חסין קליעים. אתה חסין קליעים!‬
‫‫אני חסין קליעים.‬
‫‫היום שמונה בדצמבר, ‫וזהו סרטון להוכחת אמיתות.‬
‫‫תירה בו שוב.‬
‫‫כן. הנה. קדימה. שניכם!‬
‫‫קדימה. תעשו חיים.‬
‫‫חכו.‬
‫‫עוד לא ברור אם החליפה חסינה,‬
‫‫או אם אתה חסין.‬
‫‫תירו בו בפנים.‬
‫‫תירו לי בפנים. בפנים?‬
‫‫זה מדגדג קצת.‬
‫‫אתם מתים.‬
‫‫סליחה על החלון. ‫-לילה טוב!‬
‫‫אבל לפחות הצלתי אותך משוד!‬
‫‫קדימה! בוא נסתלק מפה.‬
‫‫היי.‬
‫‫לחיי המלחמה ברעים. ‫-כן.‬
‫‫יש לזה טעם של קיא אמיתי.‬
‫‫ידעת שאם אוכלים מספיק‬
‫‫בשר מיובש עם פלפל הבנרו, ‫זה שורף לך חור בקיבה?‬
‫‫זה שווה את זה.‬
‫‫כן. אבל בטח לא לך. ‫סביר שיש לך כוחות-על קיבתיים.‬
‫‫סביר. היי.‬
‫‫מה קורה? אני גיבור-על.‬
‫‫כן, קוראים לו‬
‫‫קפטן ספארקל-פינגרס.‬
‫‫לא נכון! זה לא השם שלי.‬
‫‫כדאי שנבלה ביחד. אנחנו באותו הגיל.‬
‫‫בסדר. הלכתי.‬
‫‫רגע, חכה לי!‬
‫‫חתיכת נוף.‬
‫‫אני מבין למה רוקי ‫התאמן קשה כל כך כדי להגיע הנה.‬
‫‫אתה מוצא-חן בעיניי ככה. זה מגניב ברמות.‬
‫‫כלומר, אל תיעלב,‬
‫‫אבל בהתחלה, היית קצת כמו ההפך מדרלה.‬
‫‫שמוק?‬
‫‫אתה אמרת. לא אני.‬
‫‫אבל כן.‬
‫‫נראה לי שכל הפושעים‬
‫‫מסוממים עכשיו, או ישנים.‬
‫‫רוצה לזוז הביתה?‬
‫‫כשאני נראה ככה?‬
‫‫טוב,‬
‫‫במצב רגיל הייתה לנו מאורה לחזור אליה,‬
‫‫אבל זה בטווח הארוך.‬
‫‫כרגע יש לנו מיטת קומתיים.‬
‫‫פשוט מפחיד אותי, שהוא שם בחוץ, לבד.‬
‫‫זה מה שהוא עושה, רוזה.‬
‫‫ההבדל הוא שכשימצאו אותו, ‫נהיה הראשונים שניקח אותו חזרה.‬
‫‫בזרועות פתוחות.‬
‫‫הוא לא החזיק מעמד אפילו יומיים. ‫אפילו יומיים.‬
‫‫חמודה, גם אנחנו ברחנו לא מעט, אז.‬
‫‫לפחות אני.‬
‫‫כן. ‫-אפילו מרי עשתה את זה.‬
‫‫פעמיים.‬
‫‫בפעם השנייה שהיא ברחה,‬
‫‫אמרת לי משהו שלעולם לא אשכח.‬
‫‫אמרת,‬
‫‫"זה לא בית עד שתקרא לזה בית.‬
‫‫זה משהו שבוחרים".‬
‫‫נוכל רק להעניק לו מקום מלא באהבה.‬
‫‫זה תלוי בו, אם הוא יבחר לקרוא לו בית.‬
‫‫כן.‬
‫‫תעזרי לי עם העץ?‬
‫‫העץ הזה כל כך עלוב.‬
‫‫הלו?‬
‫‫הלכתי לאיבוד בדרך לשירותים.‬
‫‫בסדר, פרדי, חמוד. לילה טוב.‬
‫‫לילה טוב. ‫-לילה.‬
‫‫פרדי, מי זה?‬
‫‫זה בילי. הוא פשוט נורא עייף ‫ויש לו דלקת בגרון.‬
‫‫מה? דלקת בגרון!‬
‫‫אני צוחק! בצחוק!‬
‫‫הוא ממש עייף ורוצה למיטה.‬
‫‫למיטה? מי אומר דבר כזה? ‫-תתחבא.‬
‫‫בילי, חזרת. תן לראות אותך.‬
‫‫כל כך דאגנו לך.‬
‫‫אמרתי לך שזה רעיון רע!‬
‫‫פרדי?‬
‫‫פרדי, מה קרה למדרגות?‬
‫‫היי! חסימת הפה כאילו שאתה הולך לחטוף אותה‬
‫‫לא תרגיע את הפחד שלה, בסדר?‬
‫‫דרלה, זה בילי. נכון שאני לא נראה כמוני.‬
‫‫קוסם עשה את זה. ‫-רד מהקוסם.‬
‫‫זה רק יבלבל אותה יותר.‬
‫‫זקן אחד הביא אותי למקדש ‫ואמר לי להגיד "שהאזאם".‬
‫‫רוזה!‬
‫‫שינויי גוף על ידי דיבור!‬
‫‫אתה מחליף צורה באמירת "שהאזאם".‬
‫‫חמוד, זה היית אתה? אתה בסדר?‬
‫‫הברגתי נורה.‬
‫‫תקשיבי, דרלה. ‫אסור לך לספר את זה לאיש, בסדר?‬
‫‫אבל זה בילי. הוא גיבור.‬
‫‫אבל אם נבל-על יגלה שהוא גיבור,‬
‫‫זה יסכן אותנו, בסדר?‬
‫‫יקירי הגיבור מהווים ‫מטרה מושלמת בשביל הרעים.‬
‫‫היא בכלל יודעת לשמור סוד?‬
‫‫בערך. ‫-לא.‬
‫‫אוי, אלוהים.‬
‫‫תקשיבי, די,‬
‫‫אסור לך לספר לאף אחד על זה, בסדר? בבקשה?‬
‫‫למה? מה אם אלה אנשים שאנחנו סומכים עליהם?‬
‫‫כי אחיות טובות לא מגלות סודות.‬
‫‫אני אחות טובה. ‫-נכון.‬
‫‫ואיך תהיי אחות עוד יותר טובה?‬
‫‫אם תתקני את ידית הדלת, בסדר?‬
‫‫כן.‬
‫‫חלומות פז. ‫-חלומות פז. ביי.‬
‫‫נתראה בבוקר. ‫-לילה טוב.‬
‫‫- תעשיות סיוואנה -‬
‫‫שלום, אדוני. במה אפשר לעזור?‬
‫‫היי. אדוני?‬
‫‫אדוני, אסור לך להיכנס לשם. תסלח לי!‬
‫‫אתה לא יכול להיכנס לשם!‬
‫‫סליחה על האיחור.‬
‫‫תאד, זה לחברי מועצת המנהלים בלבד.‬
‫‫אני מודע לכך, אבא.‬
‫‫ובכן, באותו לילה, במכונית.‬
‫‫נשבעתי לך שראיתי משהו, ‫אבל אתה לא האמנת לי.‬
‫‫היה הרבה יותר קל להאשים אותי, נכון?‬
‫‫ולהגיד שלולא צעקתי באותו לילה,‬
‫‫עוד היו לך רגליים.‬
‫‫אבל עכשיו יש לי הוכחה.‬
‫‫מספיק, תאד.‬
‫‫סיד היקר, נראה לך?‬
‫‫אפילו לפני התאונה זלזלת בי.‬
‫‫אל תאלץ אותי לזרוק אותך מפה, תאד.‬
‫‫אין צורך לעשות הצגה.‬
‫‫אוי, אחי,‬
‫‫ההצגה רק התחילה.‬
‫‫תשאל אותו אם תוכל לזרוק אותי.‬
‫‫מה?‬
‫‫תשאל את הכדור ‫אם יש לך אומץ לזרוק אותי מפה.‬
‫‫תרשה לי לקלקל לך.‬
‫‫צפי לא משהו.‬
‫‫באתי הנה בעונת הנתינה של חג המולד ‫כדי לתת לך...‬
‫‫מה שמגיע לך.‬
‫‫תברחו!‬
‫‫אלוהים! לא!‬
‫‫לא!‬
‫‫הצילו!‬
‫‫מישהו!‬
‫‫תעזרו לי!‬
‫‫אתה לא יכול לרוץ לבכות לאחרים כל הזמן.‬
‫‫איזה חטא הכי מתאים לך, אבא?‬
‫‫אתן לך כל דבר.‬
‫‫כסף.‬
‫‫את החברה. אתה רוצה את החברה?‬
‫‫זהו.‬
‫‫חמדנות.‬
‫‫אתה חושב בכנות‬
‫‫שכל החומר הזה שצברת‬
‫‫מסתכם לכדי כוח אמיתי?‬
‫‫זהו כוח.‬
‫‫יותר משהיה לך אי-פעם.‬
‫‫יותר משיש לכל אדם שהוא.‬
‫‫יש אחד שהוא חזק יותר.‬
‫‫הקוסם מצא את האלוף שלו.‬
‫‫הרוג את האלוף ‫לפני שהוא ילמד את הפוטנציאל האמיתי שלו,‬
‫‫ולא, הוא יביס אותך.‬
‫‫תראו לי איפה אוכל למצוא אותו.‬
‫‫חמדנות,‬
‫‫הוא שלך.‬
‫‫לא.‬
‫‫לא!‬
‫‫משפחה היא יותר מסתם מילה.‬
‫‫אצלנו ב"תעשיות סיוואנה", המשפחה היא המוקד.‬
‫‫ברק?‬
‫‫איפה המסחרית?‬
‫‫אני שומע אותה.‬
‫‫אוי, אלוהים!‬
‫‫המסחרית שלי!‬
‫‫המסחרית שלי! ‫-אתה צוחק?‬
‫‫אתם יודעים מה,‬
‫‫אין מצב שמירוק ייפטר מזה.‬
‫‫- חדר מורים -‬
‫‫היי.‬
‫‫לשלוח את הנכה לעשות את העבודה השחורה.‬
‫‫אני תצפיתן יותר טוב. אני נראה תמים.‬
‫‫ואני לא?‬
‫‫הפרצוף שלך מקרין אנרגיה חזקה ‫של מי שזומם מזימות.‬
‫‫הפרצוף שלי? הפרצוף הזה? ‫-כן.‬
‫‫בסדר.‬
‫‫יש לכם אישור למסדרון?‬
‫‫לנו? כן. תמיד.‬
‫‫אתה!‬
‫‫אתה נראה כמו מי שזומם משהו.‬
‫‫אני? זומם משהו?‬
‫‫לא. בחיים אני לא זומם משהו.‬
‫‫אבא שלנו אוסף אותנו. הוא התעכב ב...‬
‫‫במשרד העסק.‬
‫‫במשרד העסק, מה?‬
‫‫ברור, ילד.‬
‫‫תראו, הורים או אפוטרופוסים‬
‫‫חייבים להיראות אוספים פיזית את ילדיהם.‬
‫‫הבנתי.‬
‫‫בסדר, שמעת את זה, אבא?‬
‫‫היי! ‫-שהאזאם!‬
‫‫היי, בן,‬
‫‫והיי, בני השני שהוא גם שלי‬
‫‫שהוא קרוב של הבן שחלף כעת על פניי.‬
‫‫אני כל כך מצטער שאיחרתי. ‫התעכבתי במשרד העסק,‬
‫‫בגלל כל ענייני העבודה.‬
‫‫זה המאבטח שכל הילדים כל כך מעריצים.‬
‫‫לא, זה השני. זה על הפנים.‬
‫‫זה לא מצחיק.‬
‫‫אדבר איתו על זה. אני מתנצל.‬
‫‫טוב, זה אני, שנראה פיזית ‫אוסף את בניי מבית הספר.‬
‫‫אז תודה רבה ששמרת על ביטחונם, ‫הבלש "מורון".‬
‫‫מוראן.‬
‫‫אתה מוכן? ‫-אלגברה!‬
‫‫מדעים!‬
‫‫אנגלית!‬
‫‫בריאות!‬
‫‫- אזהרה! רצ"ב פעלולים ‫שבוצעו בידי גיבור-על -‬
‫‫- (בהשגחת האמרגן שלו) ‫לא לנסות בבית -‬
‫‫- כוח-על ‫ניסוי 1 -‬
‫‫- תעופה ‫ניסוי 2 -‬
‫‫אתה בסדר?‬
‫‫- עיני לייזר ‫ניסוי 1 -‬
‫‫- עיני לייזר -‬
‫‫- כוחות התעתקות ‫ניסוי 1 -‬
‫‫- חסינות אש סודי ‫ניסוי 1 -‬
‫‫אני מצטער!‬
‫‫- חסינות אש -‬
‫‫- ניהול גיבורים ‫רד-סייקלון בדיקת כוח-על -‬
‫‫- טוען זאפ-טן אמריקה ‫בדיקת התעתקות!!! (ניסוי 3) -‬
‫‫- ניסוי כוח-על 13 -‬
‫‫- נרשם -‬
‫‫- סיום -‬
‫‫חזק יותר מקטר.‬
‫‫קטר? מה אתה? מחפש מחצבים מן העבר?‬
‫‫קופץ לראש בניינים גבוהים בניתור אחד.‬
‫‫ניתור אחד.‬
‫‫מצטער, נורא מצטער!‬
‫‫מצטער, אנשים. היי.‬
‫‫הטלפון שלך טעון. ‫-וואו!‬
‫‫הטלפון שלך טעון.‬
‫‫אתה ממש צריך אמרת כנף ‫כשאתה מסיים לעשות משהו מגניב.‬
‫‫חשבתי על זה.‬
‫‫מה דעתך?‬
‫‫"בגלל זה אסור להתעסק בחשמל."‬
‫‫אמרות כנף אינן אחד מכוחות-העל שלך.‬
‫‫והטלפון שלך טעון.‬
‫‫יש לך רעיון יותר טוב? ‫-מה, לעזאזל?‬
‫‫ויהי אור.‬
‫‫- ד"ר פפר -‬
‫‫כן, מותק. כן, מותק, בסדר.‬
‫‫איך אני... לא חשוב.‬
‫‫שהאזאם!‬
‫‫- מועדון גברים ‫מלכודת הישבנים -‬
‫‫- כנפיים חריפות חינם -‬
‫‫מה ראית? היו ציצים?‬
‫‫ראית פטמות? למה אתה לא מדבר?‬
‫‫נזדקק לעוד כסף.‬
‫‫למה? היית שם חמש דקות.‬
‫‫הן היו משכנעות מאוד!‬
‫‫תתפוס!‬
‫‫קדימה!‬
‫‫לא!‬
‫‫תפסיק! לא!‬
‫‫אני בכלל לא מסתכל! ‫-תפסיק!‬
‫‫למה? ‫-וסיימתי!‬
‫‫חיסלתי אותו.‬
‫‫- פן סיטי ‫נדל"ן -‬
‫‫מאורה.‬
‫‫כן.‬
‫‫וכמובן, נבצע את הרכישה באופן אנונימי.‬
‫‫כמובן.‬
‫‫ואם יש לך אתר על צוק. משהו דמוי טירה.‬
‫‫שמשקיף על מים. ‫-שמשקיף על מים,‬
‫‫וים מתחת. גועש כזה...‬
‫‫כמו מפל,‬
‫‫כדי לנסוע... ‫-כן, מפל. כן, אם...‬
‫‫תקשיב, מקסימום מתח, כן?‬
‫‫תקראי לי מקס.‬
‫‫טוב, מקס, אולי תתחיל ‫במספר חדרי השינה שאתה מחפש.‬
‫‫אחד! ‫-שבעה!‬
‫‫אחד? ‫-שבעה?‬
‫‫מה, אני מנהל מעון משפחתי?‬
‫‫- קפטן ספארקל-פינגרס ‫מבחן תעופה!?!! (ניסוי 35) -‬
‫‫ראית איך הוא זרק פוטבול לחלל?‬
‫‫מה-זה מגניב.‬
‫‫אתם בטח תוהים מי מצלם אותם, מה?‬
‫‫כלומר, זו גבורה לכשעצמה.‬
‫‫כלומר, באמת?‬
‫‫כן. אני טוען שזו גבורה עוד יותר גדולה.‬
‫‫להחזיק מצלמה?‬
‫‫להסתכל לסכנה בעיניים.‬
‫‫כמו איזה מעריץ מוזר.‬
‫‫היי, פרימן.‬
‫‫במקומך לא הייתי עושה את זה.‬
‫‫למה, הפעם החבר שלך ‫ירביץ לנו עם כיסא גלגלים?‬
‫‫אולי לא, אבל יש לי חבר אחר‬
‫‫שעלול לתפוס ולחסל את שניכם.‬
‫‫בסדר, פרדי.‬
‫‫אולי שמעתם עליו. סופת הכוח האנושית.‬
‫‫המשליך המתמיד. סר זפס-א-לוט.‬
‫‫כן. שמות רבים לו.‬
‫‫אתה מכיר את רד סייקלון?‬
‫‫אתה? בתחת שלי.‬
‫‫אנחנו קרובים יותר משנדמה לך.‬
‫‫אולי אפילו ברגע זה.‬
‫‫תוכיח.‬
‫‫בסדר, מחר. מחר הוא יבוא לארוחת צהריים.‬
‫‫נכון, בילי?‬
‫‫כן, ואז סופרמן יביא לנו קינוח, כן?‬
‫‫מחר בצהריים. אתם תראו.‬
‫‫וכשהוא לא יגיע, אנחנו נחטיף לך מכות.‬
‫‫רגע, אז הזהות שלי סודית ‫כדי שאיש ממכריי לא ייפגע.‬
‫‫אלא אם כן זה יגרום לך להיראות מגניב, ‫ואז זה בסדר.‬
‫‫בילי, אלה לא נבלי-על.‬
‫‫הם סתם חלאות-על.‬
‫‫אז אתה מפר את החוק שאתה עצמך קבעת?‬
‫‫הבנתי.‬
‫‫הדבר הזה הוא שלי כשם שהוא שלך.‬
‫‫אני מתחיל לחשוב שנדמה לך שהכול שלך.‬
‫‫בילי, עדיין תעשה את זה, נכון?‬
‫‫כלומר, מה היה עושה אח טוב?‬
‫‫ידיים על הסיפון.‬
‫‫תודה על המשפחה הזו. תודה על היום הזה.‬
‫‫תודה על האוכל הזה. ‫מצטער שהיד של בילי בחופשה.‬
‫‫חדשות מסעירות בפילדלפיה. ‫יש לנו גיבור בתחפושת.‬
‫‫הוא משחק אותה.‬
‫‫אבל האם זה נכון?‬
‫‫פולמוס. אני בעד.‬
‫‫תחלוק איתנו את דעתך, יוג'ין.‬
‫‫אני רק אומר, מה הוא עושה? ‫טוען לאנשים את הטלפונים?‬
‫‫אז מה? אני יכול לטעון טלפון עם תקע.‬
‫‫דבר.‬
‫‫פדרו, יש לך מה לומר?‬
‫‫התלבושת מטופשת.‬
‫‫כן. ‫-בסדר.‬
‫‫גלימה לבנה גדולה כאילו שהוא הולך להתחתן.‬
‫‫אולי לא נתנו לו לבחור את התלבושת?‬
‫‫חשבת על זה?‬
‫‫אתה המומחה, פרדי. מה אתה חושב?‬
‫‫כן, פרדי, בוא ננסה לראות את הצד החיובי.‬
‫‫טוב, אני חושב שנראה‬
‫‫שהוא לא מכיר תודה על מה שניתן לו.‬
‫‫ספציפי מאוד. יפה.‬
‫‫אולי בשביל גיבור-העל,‬
‫‫הכרת תודה אינה שנדבקים אליו.‬
‫‫נדבקים אליו? גישה מעניינת.‬
‫‫טוב, אולי לפעמים גיבור-על ‫רק רוצה קצת זמן לעצמו.‬
‫‫זמן לעצמו יכול להיראות גם ‫כדחיית המשפחה שלו.‬
‫‫משפחה. זה מה שהם עכשיו?‬
‫‫סימפטום קלאסי של "תסמונת גיבור-העל".‬
‫‫שהוגדרה בידי הפסיכולוג הגרמני ‫היינריך פון משהו-גרמני,‬
‫‫שבו כוחות-על הופכים לסם ממכר מכלה-כול.‬
‫‫בן, אנחנו עדיין אוכלים.‬
‫‫הוא צריך עוזר.‬
‫‫תציין עוזר אחד מגניב.‬
‫‫דרלה, למה את כל כך שקטה שם, חמודה?‬
‫‫את תמיד מוצאת משהו להגיד.‬
‫‫אני אוכלת.‬
‫‫למה אני עדיין עושה את זה?‬
‫‫אתה לא יכול להבריז כל יום.‬
‫‫לא בגילך.‬
‫‫אבל אני כבר בגילי.‬
‫‫אבל אני יכול לבוא איתך.‬
‫‫רק צריך לרמות את המאבטח, כן?‬
‫‫בילי, לאן אתה הולך?‬
‫‫עדיין תבוא לצהריים, נכון?‬
‫‫בילי!‬
‫‫סר זפס-א-לוט עדיין יאכל בקפטריה, נכון?‬
‫‫בסדר.‬
‫‫בדקתם, לראות אם...‬
‫‫מקובל לתת לי קצת כסף...‬
‫‫אתם זוג חמוד. שיהיה לכם יום טוב.‬
‫‫אלוהים. ‫-מרי, את בסדר?‬
‫‫איך אתה יודע את שמי?‬
‫‫איך אני יודע את שמך?‬
‫‫אחד מכוחות-העל שלי הוא ניחוש שמות.‬
‫‫שזה ממש מוזר, אני בטוח.‬
‫‫לא מגניב כמו כוח-על או מהירות-על,‬
‫‫אבל ממש מועיל כשאני פוגש אנשים חדשים.‬
‫‫נפצעת?‬
‫‫לא, אני בסדר. תודה.‬
‫‫אני רק צריכה רגע לחשוב.‬
‫‫היה לי יום כל כך מוזר.‬
‫‫בהפעלת כוחות התבוננות-העל שלי,‬
‫‫אני רואה שאת אוחזת בידך מכתב מקולג'.‬
‫‫את נסערת כי לא התקבלת?‬
‫‫התקבלתי.‬
‫‫כעת כוחות-העל שלי בוגדים בי ‫ואני מבולבל מאוד.‬
‫‫כן. גם אני.‬
‫‫לא יודעת. אני אמורה להתרגש‬
‫‫כי זה החלום שלי ועבדתי ממש קשה בשביל זה,‬
‫‫אבל זה כאילו...‬
‫‫לא יודעת. זה לא כיף, לעזוב את המשפחה שלי.‬
‫‫אפשר לתת לך עצה קטנה?‬
‫‫אל תדאגי לכולם. תמיד תדאגי רק לעצמך.‬
‫‫גנדי אמר את זה.‬
‫‫לא נראה לי שהוא אמר את זה. ‫-הוא אמר.‬
‫‫גנדי לא אמר... ‫-מישהו כמוהו.‬
‫‫"תמיד תדאג רק לעצמך."‬
‫‫זה היה חכם מאוד... אולי זה היה יודה.‬
‫‫תשמעי. ‫-מצטערת, לא.‬
‫‫נסכים שלא להסכים. ‫הנקודה היא שתדאגי לעצמך, כן?‬
‫‫את צריכה לשמור על עצמך. ‫ולהתרחק ככל האפשר מהמקום הזה.‬
‫‫אני לא בטוחה שאני רוצה.‬
‫‫ברור שכן. מה תעשי?‬
‫‫תחיי במעון משפחתי כל החיים שלך?‬
‫‫תשמעי, משפחות נועדו‬
‫‫לאלה שלא מסוגלים לדאוג לעצמם, בסדר? אז...‬
‫‫את יכולה לדאוג לעצמך.‬
‫‫ותמיד תסתכלי לשני הכיוונים כשאת חוצה.‬
‫‫אתקשר אליו. רק כדי לוודא.‬
‫‫זה מצלצל.‬
‫‫רד סייקלון, היי! היי, מה קורה?‬
‫‫איזה טירוף! אגב, זה פרדי.‬
‫‫כן, זה טירוף! סיפור אדיר.‬
‫‫הוא לא מדבר עם אף אחד.‬
‫‫כן דיברתי!‬
‫‫דיברתי! אנחנו חברים. אני מכיר אותו, בחיי!‬
‫‫אני מכיר אותו!‬
‫‫לעזאזל.‬
‫‫קדימה.‬
‫‫"ידיים! ‫ברקים בידיים!‬
‫‫ברקים בידיים!‬
‫‫ברקים בידיים!"‬
‫‫היי.‬
‫‫היי, בחור צעיר!‬
‫‫מה אתה עושה? אני באמצע הופעה.‬
‫‫במה אוכל לעזור לך?‬
‫‫רציתי להודות לך שבאת לארוחת צהריים.‬
‫‫כן, חטפתי משהו שנקרא "ודג'י מזוודה", בסדר?‬
‫‫אולי לא שמעת על זה,‬
‫‫זה כשמישהו תופס לך את התחתונים‬
‫‫ואוחז בך כמו במזוודה, ‫ומוליך אותך ככה במסדרון.‬
‫‫ואלה היו התחתונים שלי.‬
‫‫איכס.‬
‫‫אמרת שתבוא.‬
‫‫אתה אמרת שאני אבוא! אני לא אמרתי שאבוא...‬
‫‫אני גיבור-על, בחור!‬
‫‫ואתה מתנהג ממש בגבורה.‬
‫‫כמה משלמים לך היום?‬
‫‫תקשיב, עכשיו יש לי אחריות רצינית, בסדר?‬
‫‫אבל זה בסדר, ‫כי אני יכול לשאת בנטל בעזרת...‬
‫‫"הידיים! ‫ברקים בידיים!"‬
‫‫בחיי!‬
‫‫אלוהים אדירים.‬
‫‫אל תזוזו! שאף אחד לא יזוז!‬
‫‫אוי, לא!‬
‫‫לא! תישאר!‬
‫‫עושה רושם שזה כאב.‬
‫‫זה הוא! זה גיבור-העל ההוא!‬
‫‫תעזור לנו! תציל אותנו!‬
‫‫קדימה!‬
‫‫קדימה... יש.‬
‫‫מה הוא עושה? מה קורה?‬
‫‫אין מצב.‬
‫‫אוי, לא. אל תאלצו אותי לעשות את זה.‬
‫‫זה רעיון ממש גרוע!‬
‫‫עשיתי את זה!‬
‫‫תפסתי את האוטובוס!‬
‫‫שאף אחד לא יזוז שם.‬
‫‫אני צריך להניח את הדבר הזה.‬
‫‫לא. כלבלב, אתה חייב לזוז.‬
‫‫זוז! קישטה!‬
‫‫בבקשה, תהיה כלב טוב, כלב טוב!‬
‫‫אתה כלב רע!‬
‫‫לך!‬
‫‫בבקשה, לך. בבקשה, זוז.‬
‫‫כן, תודה.‬
‫‫תודה.‬
‫‫כן. לא.‬
‫‫הייתי בסביבה, אתם יודעים, אז חשבתי...‬
‫‫תודה!‬
‫‫ממילא זה היה קצת באשמתי.‬
‫‫נראה שפילדלפיה קיבלה מתנת חג מולד מוקדמת‬
‫‫בדמות גיבור-על משלה.‬
‫‫ואנחנו סיימנו.‬
‫‫תודה רבה לך. ‫-כמובן, כן.‬
‫‫בן-אדם, ראית את זה?‬
‫‫כן. חשמלת אוטובוס ‫וכמעט הרגת את האנשים האלה.‬
‫‫ואז תפסתי אותו!‬
‫‫פרדי, תפסתי אוטובוס בידיים, בן-אדם!‬
‫‫תפסתי אותו כמו שתופסים כדור.‬
‫‫כאילו, מי עושה את זה? אני!‬
‫‫בילי! אתה לא עושה כלום.‬
‫‫אתה מצטלם סלפי ודורש מהם כסף.‬
‫‫עזוב. אי אפשר לדבר איתך כשאתה ככה.‬
‫‫אתה סתם מקנא כי זה לא אתה.‬
‫‫מה אתה אומר!‬
‫‫נראה לך? הייתי הורג כדי לקבל מה שיש לך.‬
‫‫כי כל מה שאני עושה‬
‫‫הוא ניסיון נואש למשוך תשומת לב.‬
‫‫שלא ירחמו עליי.‬
‫‫כלומר, תסתכל עליי! תסתכל עליי. ‫אתה בכלל רואה אותי?‬
‫‫כי רוב האנשים לא רואים אותי. ‫כי הם לא רוצים לראות אותי.‬
‫‫ועכשיו גם אתה לא רוצה לראות אותי.‬
‫‫כלומר, אתה חושב שזה מי שאתה?‬
‫‫כלומר, בילי, אתה בן 14,‬
‫‫ועכשיו אתה לא יותר טוב מבני ברייר.‬
‫‫כל הכוחות האלה, ‫ואתה רק הפכת לרברבן ולבריון.‬
‫‫מה שתגיד, ילד!‬
‫‫אני עושה מה שבא לי!‬
‫‫ואני כאילו, באמצע שנות ה-20 שלי!‬
‫‫אולי אפילו כאילו, בן 30.‬
‫‫הנבחר.‬
‫‫האיש המושלם, כביכול.‬
‫‫בעל לב טהור.‬
‫‫ללא רבב מכל בחינה.‬
‫‫מה עשה אותך לראוי כל כך?‬
‫‫סליחה, אני יכול לעזור...‬
‫‫רוצה חתימה, או משהו?‬
‫‫מסור לי את הכוחות שלך.‬
‫‫או מות.‬
‫‫הבנתי! אתה, כאילו, האיש הרע, נכון?‬
‫‫בסדר. לפני שזה יהפוך לממש מטופש בשבילך,‬
‫‫כדאי שתדע שבעיקרון, אני בלתי מנוצח.‬
‫‫כלי נשק של בני אדם אינם פוצעים את שכמותנו.‬
‫‫אמרתי לך לעצור!‬
‫‫הדבר היחיד שמכבה קסם...‬
‫‫הוא קסם.‬
‫‫הגיע הזמן למסור לי את כוחותיך.‬
‫‫לא ציפית לזה, נכון, סבאל'ה?‬
‫‫אלה חוקי הרחוב.‬
‫‫בסדר.‬
‫‫אני מצטער.‬
‫‫לא הייתי צריך לחבוט לך בביצים.‬
‫‫אני מודה בטעות שלי.‬
‫‫אפשר לדבר על זה.‬
‫‫אתה מתרפס כמו ילד.‬
‫‫כי אני כזה. אני ילד!‬
‫‫אתה רוצה לפגוע בילד?‬
‫‫אני מאמין שאני יכול לעוף!‬
‫‫פרדי אמר שאם אאמין, אוכל לעוף!‬
‫‫אז אני מאמין! אני מאמין!‬
‫‫בסדר.‬
‫‫סופרמן!‬
‫‫סופרמן! איזו זרוע זו?‬
‫‫למה אני לא עף?‬
‫‫בבקשה, אני לא רוצה למות!‬
‫‫אני מרחף!‬
‫‫מה זה היה, לעזאזל?‬
‫‫אני יכול לעוף!‬
‫‫בילי?‬
‫‫פרדי, אני זקוק לעזרתך!‬
‫‫אתה יכול לעוף?‬
‫‫מי השני?‬
‫‫סנטה!‬
‫‫- סנטה -‬
‫‫אז מה אתה והגברת קלאוס עושים בקיץ?‬
‫‫טוב, מבחינות מסוימות,‬
‫‫סנטה תמיד כאן בשבילך.‬
‫‫תעזרו לסנטה!‬
‫‫סנטה צריך עזרה! הצילו!‬
‫‫תקראי לנו אם תזדקקי לנו.‬
‫‫אני רק אנוח פה קצת, אם זה בסדר.‬
‫‫זה טירוף.‬
‫‫זה טירוף. אתה לא חייב להילחם בו.‬
‫‫זה לא תפקידך. אתה יכול לברוח.‬
‫‫כן, אתה יכול לברוח. מדהים!‬
‫‫זוז אחורה!‬
‫‫לך מפה!‬
‫‫אני באטמן! ‫-תפוס אותו, באטמן!‬
‫‫סליחה.‬
‫‫קדימה!‬
‫‫שהאזאם!‬
‫‫בילי!‬
‫‫בילי, איפה אתה?‬
‫‫בילי!‬
‫‫איפה אתה, בילי?‬
‫‫- גיבור-על חדש מציל נוסעי אוטובוס -‬
‫‫בילי, נו!‬
‫‫בילי. איפה הוא?‬
‫‫נבל-על.‬
‫‫נבל-על!‬
‫‫גרוע מזה. גרוע בהרבה.‬
‫‫מאניש רדיואקטיבי? מתמרן אנרגיה רוחנית?‬
‫‫לא אתן לך לקרוא את מחשבותיי. ‫המוח שלי ריק. לא תוכל לחדור.‬
‫‫אני לא צריך לקרוא את מחשבותיך. ‫כי אתה תגיד לי.‬
‫‫איפה הוא?‬
‫‫אוי, אלוהים, חמוד, אתה בסדר?‬
‫‫אתה בסדר? ‫-כן.‬
‫‫מה קרה? נפצעת?‬
‫‫בוא תיכנס.‬
‫‫אנחנו צריכים לדבר.‬
‫‫רק אל תהיה קשוח מדי, בסדר?‬
‫‫בורח לנו! משקר!‬
‫‫ואז קיבלתי שיחה מביה"ס, ‫ואמרו לי שאתה מבריז!‬
‫‫מעורב בקטטות!‬
‫‫ביל, האיש הציל תשעה אנשים.‬
‫‫בחיי, זה...‬
‫‫אני מפקפק במניע שלו.‬
‫‫- הגיבור של פילדלפיה - מי הוא? -‬
‫‫מה פרדי עושה עם גיבור-על?‬
‫‫או מה עושה גיבור-על עם פרדי?‬
‫‫זוכרים בארוחת הערב,‬
‫‫כשבילי ופרדי התווכחו ‫כמו זוג קשישים נשוי, ככה?‬
‫‫כשהוא הציל אותי, ‫הוא ידע שאני גרה במעון משפחתי.‬
‫‫הוא ידע את שמי. הוא קרא לי מרי.‬
‫‫רגע, את אומרת שבילי הוא סופת הכוח האנושית?‬
‫‫יש! הצלחתם לפתור את זה!‬
‫‫לגמרי לבד. לא עזרתי.‬
‫‫לא הפרתי הבטחות. ‫-את ידעת?‬
‫‫אני אחות טובה!‬
‫‫כלומר, מה עבר לך בראש?‬
‫‫ואז גררת לזה גם את פרדי.‬
‫‫תנו לו קצת מרחב, חבר'ה. ‫הוא קצת נסער, בסדר?‬
‫‫בילי?‬
‫‫אתה הוא.‬
‫‫אתה הגיבור.‬
‫‫טוב, כבר לא, אז...‬
‫‫למה המחברת שלי אצלך?‬
‫‫יוג'ין סיים את החיפוש שלך.‬
‫‫תראה, אני לא פצחן, בסדר?‬
‫‫אבל שיחקתי "ווץ' דוגס" ו"אפלינק".‬
‫‫ואולי רכשתי כמה מיומנויות ‫שאולי החדירו אותי‬
‫‫למאגרי נתונים פדרליים חסומים.‬
‫‫יופי לך, אבל אני הולך.‬
‫‫שמות הוריך הם מרילין וסי. סי. בטסון.‬
‫‫מה?‬
‫‫נולדת בזומברוטה, מינסוטה.‬
‫‫הם התגרשו כשהיית בן שלוש.‬
‫‫אימך עברה הנה באותה השנה. ‫כעבור 20 חודשים, הלכת לאיבוד.‬
‫‫מעולם לא מצאת אותם‬
‫‫כי אביך ישב עשר שנים בכלא בפלורידה.‬
‫‫ואימא שלך...‬
‫‫מה?‬
‫‫היא מתה?‬
‫‫היא במרחק שתי תחנות רכבת תחתית.‬
‫‫מה?‬
‫‫לא מצאת אותה כי היא ‫חזרה לשמה מלפני הנישואים.‬
‫‫היי, בילי!‬
‫‫ויקטור, המפתחות. ‫-יש.‬
‫‫ילדים, תישארו כאן למקרה שבילי יחזור.‬
‫‫- אני אימא אומנה. מה כוח-העל שלך? -‬
‫‫קדימה. תיכנסו, בואו.‬
‫‫רגע. חשבתי שאנחנו רודפים אחרי בילי.‬
‫‫לא, נחכה כאן בינתיים.‬
‫‫בילי?‬
‫‫פרדי?‬
‫‫כמה חמוד ומיושן.‬
‫‫בעצם, אני חוזר בי.‬
‫‫איזה חור.‬
‫‫רק שנייה.‬
‫‫תשמע, אני כבר מאחרת לעבודה.‬
‫‫אנחנו לא צריכים מגזינים או משהו. אבל תודה.‬
‫‫אני לא מוכר.‬
‫‫את בטח לא מזהה אותי...‬
‫‫אבל מצאתי את דרכי הביתה.‬
‫‫אימא.‬
‫‫זה אני.‬
‫‫אוי, אלוהים.‬
‫‫באמת?‬
‫‫רק רגע.‬
‫‫מי זה בדלת?‬
‫‫אף אחד, טראוויס.‬
‫‫זה לא היה אבא, נכון?‬
‫‫לא.‬
‫‫תקשיב...‬
‫‫זה באמת אתה, מה?‬
‫‫לא התכוונתי לברוח. את יודעת את זה, נכון?‬
‫‫עזבתי את היד, אבל זה היה בטעות.‬
‫‫כן, לא. אני יודעת.‬
‫‫ראיתי אותך.‬
‫‫מה?‬
‫‫ראיתי אותך אחרכך.‬
‫‫אז זה מעולם לא היה באשמתך.‬
‫‫תראה, הייתי בת 17, בסדר? ‫ואבא שלי זרק אותי מהבית.‬
‫‫ואבא שלך החליט שהוא לא רוצה שום חלק בזה.‬
‫‫ואני התייסרתי, והייתי מתוסבכת.‬
‫‫אני רוצה את הטיגריס. ‫-אני יודעת.‬
‫‫אני יודעת, מותק...‬
‫‫אבל אימא לא בדיוק מקצוענית בזה, בסדר?‬
‫‫בילי?‬
‫‫בילי!‬
‫‫בילי?‬
‫‫אלוהים אדירים. בילי, זה לא מצחיק!‬
‫‫הנה, חבר.‬
‫‫זה יחמם אותך. עכשיו יותר טוב?‬
‫‫תבין, ברגע שראיתי אותך עם השוטרים...‬
‫‫הבנתי שהם יוכלו לטפל בך‬
‫‫טוב יותר משאני אוכל לטפל בך אי-פעם.‬
‫‫אבל אתה בסדר, נכון?‬
‫‫כלומר, נחתת על הרגליים.‬
‫‫כי אתה נראה ממש טוב.‬
‫‫פשוט...‬
‫‫עכשיו זה לא זמן טוב בשבילי, ביל.‬
‫‫רק רציתי שתדעי שאני בסדר,‬
‫‫אבל אני חייב לחזור למשפחה האמיתית שלי.‬
‫‫קחי.‬
‫‫מה זה?‬
‫‫מרילין! מה קורה שם בחוץ?‬
‫‫אולי תזדקקי לזה יותר ממני.‬
‫‫- פרדי -‬
‫‫פרדי, צדקת. אני מצטער שצרחתי עליך.‬
‫‫בוא הביתה, בילי. בוא הביתה.‬
‫‫בילי! נבל-על!‬
‫‫שהאזאם!‬
‫‫מי אתה? מה אתה רוצה?‬
‫‫מה אני רוצה?‬
‫‫אני רוצה...‬
‫‫את זה.‬
‫‫תכסח אותו, בילי!‬
‫‫כן, בילי.‬
‫‫תנסה, בהחלט.‬
‫‫תשחרר אותם ואני אכנס.‬
‫‫לא, קודם תיכנס,‬
‫‫ואז אולי אשחרר אותם.‬
‫‫ילד טוב.‬
‫‫כי זה כל מה שאתה, נכון?‬
‫‫בן כמה אתה?‬
‫‫בעיקרון, בן 15.‬
‫‫כשהייתי ילד, ‫אבא שלי אמר לי שאני לא מספיק טוב.‬
‫‫ובכל זאת, הנה אתה, פחדן.‬
‫‫ברחת ממני והקוסם בחר בך? אתה לא גיבור.‬
‫‫אבל אני אתן לך הזדמנות להיות גיבור.‬
‫‫תמסור לי את כוחו של האלוף.‬
‫‫אל תעשה את זה, בילי.‬
‫‫תמסור לי את הכוח, ואשחרר אותם.‬
‫‫דרלה, לא.‬
‫‫אל תלך, בילי.‬
‫‫אל תלך, בילי. ‫-דרלה, בואי הנה.‬
‫‫לא, אני חייב.‬
‫‫זה מה שעושה אח טוב. נכון?‬
‫‫בילי.‬
‫‫את חיי הקדשתי כדי להגיע לכאן.‬
‫‫סרקתי את העולם.‬
‫‫איש לא האמין לי.‬
‫‫איש לא עזר.‬
‫‫לא הקוסם.‬
‫‫לא המשפחה שלי.‬
‫‫היה לי רק את עצמי.‬
‫‫אני מבין.‬
‫‫אני מבין את ההרגשה.‬
‫‫התחושה שאתה לבד בעולם.‬
‫‫קום.‬
‫‫התחושה שיש דבר אחד, ואם תוכל למצוא אותו,‬
‫‫סוף סוף תהיה מספיק טוב.‬
‫‫קום.‬
‫‫שמו של האלוף.‬
‫‫אמור אותו.‬
‫‫תשמע, אל תיעלב,‬
‫‫אבל לא נראה לי שהם רוצים בטובתך.‬
‫‫אל תקשיב לילד הזה.‬
‫‫קח את המטה.‬
‫‫אחוז בו ואמור את שם האלוף.‬
‫‫הם מנצלים אותך.‬
‫‫אתה חייב לראות שהם מנצלים אותך.‬
‫‫אמור את שמך.‬
‫‫שמו הוא...‬
‫‫קפטן ספארקל-פינגרס.‬
‫‫ואנחנו נמשיך לזרוק דברים‬
‫‫על הראש הגדול והמכוער שלך,‬
‫‫עד שתשחרר את אחינו.‬
‫‫מזל שלא מכרתי את הבומר-באט.‬
‫‫פדרו, זו מנורה? ‫-היא מכוערת.‬
‫‫בואו.‬
‫‫חברים, אני מעריך את הרעיון,‬
‫‫אבל כלי הנשק שלכם לא יעזרו.‬
‫‫אתם יכולים להניח אותם.‬
‫‫הדלת הייתה כאן.‬
‫‫בילי, איך יוצאים מפה?‬
‫‫חשבתם שאני יודע? לא.‬
‫‫מכאן!‬
‫‫זוזו. לכו אחרי דרלה.‬
‫‫כל הכבוד, דרלה. לכו!‬
‫‫ילדים?‬
‫‫למה זה פתוח?‬
‫‫פרדי? מרי?‬
‫‫פדרו, בוא, נו.‬
‫‫פרדי? פרדי, תעמוד בקצב.‬
‫‫דרלה, תמשיכי להוביל.‬
‫‫חייבים להזדרז.‬
‫‫כל כך הרבה דלתות.‬
‫‫אחת מהן חייבת להיות הדרך החוצה, נכון?‬
‫‫כן, אני מקווה.‬
‫‫לא זו.‬
‫‫בסדר, לא עוד דלתות. אל תפתחו דלתות.‬
‫‫בחייך, בילי. מה נעשה?‬
‫‫דרלה, אני לא יודע.‬
‫‫אתה יודע. תחשוב. איך יצאת בפעם האחרונה?‬
‫‫חשבתי על הרכבת התחתית, והייתי שם.‬
‫‫בסדר. אז תחשוב על הרכבת התחתית.‬
‫‫תחשוב על כל מקום מלבד פה, בסדר?‬
‫‫- מועדון גברים ‫מלכודת הישבנים -‬
‫‫בואו.‬
‫‫למה את מכסה לי את העיניים?‬
‫‫רציני? זה המקום הראשון שחשבת עליו?‬
‫‫על לא דבר!‬
‫‫למה אסור לי לראות מה יש בפנים?‬
‫‫את לא מספיק גדולה.‬
‫‫מספיק גדולה לדעת שהמוזיקה טובה.‬
‫‫זה לא הקטע שלי.‬
‫‫איפה פרדי?‬
‫‫כן, גם לך, סירצ'ה.‬
‫‫חג מולד שמח ומבדח.‬
‫‫פרדי! מה אתה עושה?‬
‫‫אנשים נחמדים.‬
‫‫אנשים נחמדים? בוא.‬
‫‫נצנצים? יש נצנצים! אפשר לקבל גם?‬
‫‫לא, לא מהן.‬
‫‫בבקשה?‬
‫‫לא.‬
‫‫דרלה.‬
‫‫זוזו. כולם לזוז!‬
‫‫פרדי? פרדי.‬
‫‫אחת, שתיים, שלוש. ולמעלה.‬
‫‫קרנבל! זוזי, מרי, זוזו.‬
‫‫קדימה, פדרו. קדימה.‬
‫‫- צ'ילדלפיה ‫קרנבל חורף -‬
‫‫אל תרוצו. תהיו רגועים.‬
‫‫תתנהגו רגיל, כמו שילדים מתנהגים בקרנבל.‬
‫‫הוא לא יחפש אותנו פה. ‫-זה הוא?‬
‫‫אוי, אלוהים! ‫-זה זאפ-טן אמריקה!‬
‫‫פאוור-בוי! ‫-הוא חקיין, בסדר!‬
‫‫חקיין! גרסה מזויפת של עצמי.‬
‫‫אל תצלמו.‬
‫‫שהאזאם!‬
‫‫היי! לאן הוא נעלם?‬
‫‫מה, עכשיו הוא בלתי-נראה?‬
‫‫בחיי, כרגע ירקתי על תינוק!‬
‫‫מה זה?‬
‫‫מי הטיפוס הזה?‬
‫‫אלוף.‬
‫‫אתה לא ראוי לשם הזה.‬
‫‫רואים? תראו, שם למעלה!‬
‫‫מתחבא מאחורי חפים מפשע שימותו עכשיו.‬
‫‫כי עמוק בפנים, ‫אתה עדיין סתם ילד קטן ומבוהל.‬
‫‫אוי, לא.‬
‫‫רוצו!‬
‫‫מה נעשה? ‫-תחזיק חזק!‬
‫‫במה? ‫-במוט, אידיוט!‬
‫‫טוב, רצית שאני אהיה גיבור.‬
‫‫אתה צוחק?‬
‫‫טוב, לא. הזקן שם למעלה ‫מטפח ישויות רוחניות רבות.‬
‫‫ויש לו כוחות זהים לשלך.‬
‫‫והוא גם יודע מה הוא עושה.‬
‫‫ואתה חבר שלי. אני לא רוצה שתמות.‬
‫‫אם גיבור-על לא מסוגל להציל את המשפחה שלו,‬
‫‫אז הוא לא כזה גיבור.‬
‫‫זו הייתה אמרת-כנף טובה.‬
‫‫שהאזאם!‬
‫‫כעת, בוא ננסה את זה שוב.‬
‫‫או שננסה את זה שוב!‬
‫‫בילי, תיזהר!‬
‫‫- חג מולד שמח -‬
‫‫עיני לייזר! חבר'ה, יש לו עיני לייזר!‬
‫‫חבל שאתה לא יודע לכוון!‬
‫‫זו מערך הכוח שלו.‬
‫‫המה-מה שלו?‬
‫‫כשהשדים יוצאים מהעין שלו, ‫הוא מאבד את כוחותיו.‬
‫‫בגלל זה הבומר-באט פצע אותו.‬
‫‫היי!‬
‫‫תסתכל לכאן!‬
‫‫רגע. מה את עושה? ‫-סמוך. הפרד ומשול.‬
‫‫נפריד את החטאים מהעין, והוא יהיה סתם זקן.‬
‫‫תקבצו את האפסים.‬
‫‫רוצו!‬
‫‫דרלה, לא!‬
‫‫הנה. קחי.‬
‫‫קחי אותו. הוא בשבילך.‬
‫‫תחבקי אותו חזק.‬
‫‫תעצמי עיניים. הכול יהיה בסדר.‬
‫‫בסדר?‬
‫‫בסדר.‬
‫‫שהאזאם!‬
‫‫זמן המשחקים נגמר, ילד.‬
‫‫החברים כבר לא יכולים לעזור.‬
‫‫שהאזאם!‬
‫‫היי!‬
‫‫שהאזאם!‬
‫‫תרגיל נחמד.‬
‫‫קליט.‬
‫‫מלה אחת פשוטה.‬
‫‫לי יש תרגיל יותר טוב.‬
‫‫ארבע מלים.‬
‫‫תהרוג את הילדה הקטנה.‬
‫‫דרלה, לא! ‫-קח אותי במקומה!‬
‫‫עצור!‬
‫‫בילי, יש עוד שד אחד בעין שלו!‬
‫‫אתה רק צריך לעקור אותה!‬
‫‫משם הוא שואב את כוחו.‬
‫‫תושיט יד.‬
‫‫נראה אותך.‬
‫‫החלטה נבונה.‬
‫‫ידיים על המטה.‬
‫‫בילי, אל תעשה את זה. בילי!‬
‫‫בילי. ‫-אל תעשה את זה, בילי!‬
‫‫לא!‬
‫‫אמור את שמי כדי שכוחותיי יוכלו לזרום דרכך.‬
‫‫אני פותח את לבי לך, בילי בטסון.‬
‫‫ובעשותי זאת, אני בוחר בך כאלוף.‬
‫‫בעזרת לבך, פתח את כוחך הגדול ביותר.‬
‫‫כסיהם של אחינו ואחיותינו ממתינים.‬
‫‫ידיים על הסיפון.‬
‫‫אמרו את שמי.‬
‫‫בילי!‬
‫‫לא, לא את שמי.‬
‫‫את השם שהופך אותי לזה.‬
‫‫שהאזאם!‬
‫‫חבר'ה.‬
‫‫מה קורה?‬
‫‫אני יכול לעוף!‬
‫‫חבר'ה.‬
‫‫תראו את השרירים האלה.‬
‫‫לא. זה לא ייתכן.‬
‫‫אוי. סליחה שלקחתי לך את המקל.‬
‫‫רוצה אותו חזרה?‬
‫‫אני לא מאמינה באלימות,‬
‫‫אבל לדעתי צריך לכסח לו את הצורה.‬
‫‫אני חושבת שאני יכולה לנוע ממש...‬
‫‫מהר.‬
‫‫מהירות-על! יש!‬
‫‫בילי! העין!‬
‫‫זהירות!‬
‫‫מה?‬
‫‫מה? ‫-אח שלי!‬
‫‫כמעט פוצצת אותי.‬
‫‫- אהבה -‬
‫‫למדתי את טכניקות הקרב‬
‫‫של כל גיבורי-העל.‬
‫‫מה יש לך?‬
‫‫ממש מבעית.‬
‫‫מספיק משחקים, ילד.‬
‫‫נראה לך שחבורת ילדים יכולה...‬
‫‫רגע, מה?‬
‫‫אתה תתחנן לרחמים‬
‫‫בזמן שאני אזלול את הלב שלך...‬
‫‫לאט.‬
‫‫אתה נושא נאום של רשע גדול כרגע, או משהו?‬
‫‫אתה במרחק קילומטר וחצי ממני. ‫יש פה מכוניות ומשאיות.‬
‫‫העולם יאכל לי מכף ידי...‬
‫‫אני רק רואה שהפה שלך מתנועע. ‫אני לא שומע...‬
‫‫רק לי יש כוח לשחרר...‬
‫‫נו, שיהיה.‬
‫‫אוי ואבוי. האנשים האלה!‬
‫‫היי!‬
‫‫תפסתי אותך.‬
‫‫אני מטפל בזה.‬
‫‫אלוהים. אני באמת מטפל בזה.‬
‫‫לא תאמין,‬
‫‫אבל אתה הנבל הראשון שאני נלחם בו.‬
‫‫זה סיפור גדול בשבילי.‬
‫‫שמישהו יעזור!‬
‫‫היי. זה באמת אתה.‬
‫‫שמי דרלה, והייתי ילדה ממש טובה.‬
‫‫מה?‬
‫‫אוי, לא.‬
‫‫לא.‬
‫‫לא!‬
‫‫אוי, אלוהים!‬
‫‫הוא עושה לנו ודג'י-מזוודה?‬
‫‫אז אלה, כאילו, שבעת החטאים, כן?‬
‫‫כלומר, אף פעם לא הצטיינתי במתמטיקה,‬
‫‫אבל הגדול הזועם ההוא, זה הכעס, נכון?‬
‫‫ואז גרגרנות, ברור.‬
‫‫גאווה, חמדנות, עצלות, תאווה,‬
‫‫שבכל הכנות, ציפיתי שיהיה הרבה יותר חתיך.‬
‫‫אבל זה רק שישה. איפה מספר המזל שבע?‬
‫‫איפה האיש הקטן? איפה הקנאה?‬
‫‫הוא פוחד ממני וממשפחתי כי אנחנו מדהימים?‬
‫‫כי אני מבין את זה.‬
‫‫כאילו, החטאים האחרים יוצאים להילחם‬
‫‫כי הם גדולים וחזקים ומפחידים.‬
‫‫אבל קנאה...‬
‫‫הוא סתם קטן ומצ'וקמק.‬
‫‫ובגלל זה החטאים האחרים ‫לא מזמינים אותו לשחק איתם.‬
‫‫כי כולם יודעים מי ינצח.‬
‫‫וזה לא יהיה קנאה החלש, האפס והמכוער.‬
‫‫תפסתי אותך.‬
‫‫שהאזאם!‬
‫‫אתה מוכן לקבץ את החברים שלך?‬
‫‫לא!‬
‫‫הנה הקטע של הכוח.‬
‫‫מה הטעם בכוח אם אין לך עם מי לחלוק אותו?‬
‫‫יפה. ‫-טה-דה!‬
‫‫זה מגעיל.‬
‫‫פייטליטי.‬
‫‫קיבלתי את הקול.‬
‫‫מה זה?‬
‫‫אני יכול לקבל כל מה שרציתי אי-פעם?‬
‫‫בילי. ‫-לא!‬
‫‫תפסיק! ‫-אל תסתכל על זה!‬
‫‫בילי, אל תעשה את זה!‬
‫‫תקשיבו לעצמכם! ‫-זה לא מצחיק.‬
‫‫חשבתם שאכניס כדור-שדים לראש שלי?‬
‫‫זה מגעיל.‬
‫‫זה מצחיק. די מצחיק. הצלחת לעבוד עליי.‬
‫‫הצלחת לעבוד עליי. ‫-חבר'ה.‬
‫‫מה?‬
‫‫היי.‬
‫‫בסדר, עשינו את זה!‬
‫‫היי, כן, יש! עשינו את זה!‬
‫‫עשינו את זה!‬
‫‫כולכם מוגנים. כבר אין סכנה.‬
‫‫אנחנו בסדר. זה בסדר. ‫-בסדר.‬
‫‫אנחנו בסדר.‬
‫‫אתה בטוח שזה יעבוד?‬
‫‫אמרתי לך.‬
‫‫אתם יודעים מה המקום הזה, נכון?‬
‫‫מערה אפלה ורדופת-רוחות עם פסלי שדים.‬
‫‫נכון, אבל גם...‬
‫‫מאורה! יש לנו מאורה!‬
‫‫מאורה. ‫-כן.‬
‫‫לא, אתה צודק.‬
‫‫יש לנו מאורה.‬
‫‫מה זה מאורה?‬
‫‫והודות לשישה גיבורי-על‬
‫‫האזרחים חזרו לבתיהם, ‫שוב מוגנים בחיק משפחותיהם.‬
‫‫והנה תיאור האירועים מפי עד ראייה...‬
‫‫זה היה... מטורף, בחיי!‬
‫‫יצורים מהגיהינום!‬
‫‫ברקים יוצאים מכל מקום!‬
‫‫וזה לא... מגניב, בן-אדם!‬
‫‫אז היום הראשון בתור גיבור-על.‬
‫‫מועמד מוביל ליום הכי טוב אי-פעם.‬
‫‫הוא ניפץ את תקרת אטריות-הזכוכית.‬
‫‫לא, זה גזעני. ‫-לא אם אני אומר.‬
‫‫חבר'ה.‬
‫‫ידיים על הסיפון.‬
‫‫רגע.‬
‫‫תודה על האוכל הזה.‬
‫‫תודה על היום הזה.‬
‫‫תודה על המשפחה הזו.‬
‫‫חשבתי שאולי אשאר הפעם.‬
‫‫כלומר, אחרי הכול,‬
‫‫אני בבית.‬
‫‫רק שלא ישב בשולחן שלנו.‬
‫‫לא!‬
‫‫בסדר.‬
‫‫מה אתה עושה?‬
‫‫מחכה לחבר הכי טוב הדמיוני שלך?‬
‫‫כן.‬
‫‫מה אתם עושים פה?‬
‫‫אוכלים איתך ארוחת צהריים.‬
‫‫אבל ההפסקות שלכם שונות.‬
‫‫הגענו להסדר מיוחד.‬
‫‫דרלה, מה קורה? ‫-למה אתה שואל אותי?‬
‫‫פרדי פרימן.‬
‫‫הוא לימד אותי כל מה שצריך לדעת ‫כדי להיות גיבור-על מושלם.‬
‫‫זו האמת. כדאי לכם לקבל ממנו כמה עצות.‬
‫‫מה קורה, החבר הכי טוב שלי בעולם כולו?‬
‫‫וגם ילדים חדשים שאני פוגש לראשונה, ‫אבל נראים מגניבים מאוד?‬
‫‫הזמנתי עוד חבר. אני מקווה שזה בסדר.‬
‫‫- המחברת של פרדי! -‬
‫‫- קיו-מארט -‬
‫‫- צווווחה!! ‫צווווווחה! -‬
‫‫- בום! -‬
‫‫- היום ‫סלפי שהאזאם -‬
‫‫- אקווה-מן! ‫סלפי! -‬
‫‫- יותר מגניב מסופס! ‫מגניב! -‬
‫‫- אלפרד! -‬
‫‫- נשף סיום! -‬
‫‫- צפי לא משהו -‬
‫‫שהאזאם!‬
‫‫שמש של רע.‬
‫‫אורובורוס.‬
‫‫קשר...‬
‫‫שלמה.‬
‫‫לא!‬
‫‫סמלים פרימיטיביים.‬
‫‫קופים מהלכים ומדברים שכמותכם, ‫עם ציורי המערות שלכם.‬
‫‫אתם מניחים שיש רק דרך אחת לרכוש קסמים.‬
‫‫לא.‬
‫‫יש יותר דרכים משניתן לדמיין.‬
‫‫מה זה, בשם האל?‬
‫‫אני נותן לאלים שמות, דוקטור. לא להפך.‬
‫‫כמה כיף יהיה לנו ביחד.‬
‫‫שבעת העולמות עומדים להיות שלנו.‬
‫‫שהאזאם!‬
‫‫אל תאשים את עצמך, חבר. אתה תמצא מישהי.‬
‫‫כן, אני בטוח, כי יש מלא דגים בים.‬
‫‫ברור שאני לא מדבר עם דגים.‬
‫‫- טלפתיה עם דגים ‫ניסוי 1 -‬
‫‫מה יכול להיות פה מגניב?‬
‫‫לא יודע, אולי לפקד ‫על צבא של מיליארדים באוקיינוס.‬
‫‫כן, נכון. זה לא כל כך מגניב.‬
‫‫תרגום כתוביות: רות שק-יסעור‬